Hilario.
Pappa.
Sotero. Min gode vän.
Hur står det till?
Bjuder du på nåt att dricka?
Så roligt att se en by som den här.
Santos.
Det är så mycket oro och så många omvälvningar i världen.
Folk är inte längre nöjda med vad de har.
Kvinnornas kläder? Skamlösa.
Cigarr.
Se här. Religion.
Den sanna religionen är något som hör till det förgångna.
Förra månaden var vi i San Juan - en rik stad. Sitt ner.
En rik stad, rikt välsignad av Gud.
Stor kyrka.
Inte som här - liten kyrka med präst två gånger om året. Stor kyrka.
Där väntar man sig väl guldljusstakar och en välfylld kollektbössa?
Vet du vad vi hittade?
Mässingsljusstakar, och nästan ingenting i kollektbössan.
Men vi tog det i alla fall.
Vi vet att vi tog det i alla fall.
Jag försöker bara visa honom hur lite religionen betyder för vissa idag.
Det kan jag se själv.
Bry dig inte om det, du.
Tänk om du hade min börda att bära, va?
Att behöva skaffa fram mat, som en god far, åt många hungriga män.
Vapen. Ammunition.
Vet du hur mycket det kostar? Va? Va?
Nej.
Den goda jaktlyckans dagar är över.
Förr fanns det hästar, boskap, guld, frukt från träden. Inte nu längre.
Nu måste jag jaga med ett pris på mitt huvud och polisen i hälarna.
Jag kommer tillbaka.
Det räcker!
Vi tar resten när vi kommer tillbaka.
Jag älskar den här byn.
- Jag vet att ni har era problem... - Mördare. Tjuv.
Rafael.
Idiot.
Vi måste träffas snart igen.
Det är alltid roligt att höra min gode vän Soteros åsikt.
Kanske när jag kommer tillbaka?
Vamonos.
Hjälp mig bära in honom.
Om han stjäl vår skörd igen,
kan vi lika gärna skära halsen av oss, så det blir slut på det här.
Lämna dalen. Det är vad vi måste.
- Och bo nån annanstans? - Ta vara hem med oss? Vara gårdar?
Vi kunde kanske gömma undan lite mat.
Från Calvera? Han tar aldrig all vår mat.
- Han lämnar oss lite så vi överlever. - Det är alltid något.
Vi kunde be honom lämna lite mer.
Nej, nej. Då blir han bara ännu argare. Jag tycker inte vi ska göra nånting.
Vi måste göra nånting.
Som Rafael? Prata inte strunt.
Vi sliter ut ryggarna på åkrarna, och ändå är magarna tomma.
- Vi måste göra nånting. - Vi måste göra nånting.
Men vad?
Jag vet inte.
Vi frågar Den Gamle.
Han vet.
Kämpa.
Ni måste kämpa. Kämpa.
Med macheter och våra bara händer mot gevär?
- Ni får köpa gevär. - Köpa?
Rid till gränsen. Där finns det fullt av gevär.
Men vad ska vi få pengar ifrån?
Sälj den här.
Och allt annat ni kan samla ihop.
Även om vi hade gevär,
är vi bra på att bruka jorden, inte på att döda.
Då får ni lära er det.
Eller dö.
Hallå där. Jag har väntat på er.
Ni har gjort ett fint jobb.
- Beklagar, men det blir ingen begravning. - Va?
Graven är grävd, och den avlidne är färdig som balsameraren säger,
- men nån begravning blir det inte. - Betalade jag inte tillräckligt?
Det är inte pengarna. För 20 dollar skulle jag begrava vem som helst.
Men begravningen är inställd.
Vad är det för fel?
Jag vill ha honom begravd. Ni också. Om han kunde, skulle han själv hålla med.
- Det är så enhälligt man kan begära. - Ni har handlat som en sann kristen...
Hör ni Jag är inte ute efter beröm.
Jag är handelsresande -i damunderkläder.
Jag kommer gående, när en man plötsligt faller död.
I två timmars tid trampar folk på honom, utan att lyfta ett finger.
Jag gör vad vilken god man skulle göra.
- Hör nu, Henry... - Nej. Den här mannen måste begravas.
- Fort. Hans lukt förbättras inte precis. - Jag vet. Jag skulle om jag kunde, men
- det finns vissa som motsätter sig det. - Motsätter sig? Vad då?
- De säger att han inte hör hemma här. - Var då? På Boot Hill?
Där ligger inga andra än mördare och banditer och gamla bargäster.
Om de nånsin kände sig speciella, har de väl kommit över det nu.
De råkar vara vita, min vän.
Och gamle Sam här...
Ja, gamle Sam var indian.
Det var det värsta.
Jag visste inte att man behövde vara annat än död för att komma till Boot Hill.
- Hur länge har det varit så? - Sedan stan blev civiliserad.
Det är inte mitt fel, grabbar. Jag tycker inte om det. Nej, minsann.
Jag har alltid behandlat var och en som om han vore en framtida kund.
- I så fall får du sätta igång likvagnen. - Min kusk har stuckit.
- Har han också fördomar? - Om det gäller att få huvet avskjutet.
- Ta nån annan, då. - Ingen annan vill köra. Sa är det bara.
Fan. Är det bara det som fattas, kan väl jag köra kärran.
Får jag låna det där hagelgeväret?
Det får ni så gärna.
Stopp där. Den här likvagnen kostade mig 840 dollar. Det är den enda i trakten.
- Jag ska banne mig inte få den beskjuten. - Jag betalar för alla skador.
- Det här vill jag se. - Jag också.
Aldrig förr har jag åkt på en likvagn beväpnad.
Då kör vi.
- Ny i stan? - Ja.
- Varifrån är du? - Dodge. Och du?
Tombstone. Var det nåt på gång där uppe?
- Tombstone? - Samma här. Folk har liksom stadgat sig.
- Samma sak överallt. - Indianälskare.
Ta't lugnt. Inget att fästa sig vid.
- Vi kommer dit. - Det är inte det jag oroar mig för.
Det är att komma därifrån.
Det kommer nån bakom oss till vänster.
Det tror jag inte är så farligt.
Fönstret på andra våningen. Gardinen rörde sig.
Jag sitter dåligt till. Jag låter honom sticka ut huvet.
- Blev du vald? - Nej.
Men jag blev nominerad.
Grabbar, ska ni inte ta och vända om nu och slippa en massa problem?
Snart, va?
Mottagningskommittén väntar.
Stopp-
Stanna där ni är.
Är det något på tok?
Vänd kärran och kör ner den nerför kullen.
Jag behöver sex män här uppe.
Grabbar, jag bjuder.
Jag skulle vilja bjuda er på en sup. Och er vän också.
Tack.
Varifrån är ni?
Jaha. Och vart är ni på väg?
- Tack för föreställningen. - Ingen orsak.
Det var verkligen nånting extra. Det glömmer jag inte om jag så blir 100.
- Henry, diligensen går nu. - Okej, okej.
Vänta bara tills Flora far höra det här. Hon kommer inte att tro ett ord av det.
Henry. Diligensen. Kom nu.
Behåll den här.
- Vart är du på väg? - Jag driver väl söderut, antar jag.
Och du?
Jag bara driver.
- Är det nåt på gång här? - Ja.
Handelsbodsbiträde eller dörrvakt i en av barerna, om man gillar sånt.
Ja.
Ja, vi ses.
Du, vad heter du?
Säg Vin.
- Och du? - Chris.
Ja?
Vi tror att ni är en man vi kan lita på.
- Tack så mycket. - Vi vill att ni ska hjälpa oss.
- Det finns en man, Calvera. - En tjuv. En mördare.
Han och hans män, de stjäl vår mat, och så får vi svälta.
- Inte bara det, våra kvinnor... - Vänta, vänta. Vänta ett tag.
- Om ni behöver skydd, gå till polisen. - Det har vi gjort. Två gånger.
Men de kan inte sätta vakt i en liten by i flera... vem vet hur länge?
Så de red bort igen.
Och när de gjorde det, kom Calvera tillbaka, och varje år sedan dess.
Det kommer han att göra tills nån stoppar honom.
Sitt ner.
- Vi behöver hjälp. - Vi måste köpa vapen.
Vi vet ingenting om sånt.
Kan ni köpa vapen åt oss?
Vapen är dyra och svåra att få tag på.
- Varför lejer ni inte några män? - Män?
Beskyddare. Nu för tiden är män billigare än vapen.
- Vill ni göra det? - Det skulle vara en välsignelse.
- Jag är inte så mycket för välsignelser. - Nej, nej. Vi erbjuder mer än det.
- Vi kan ge er mat varje dag. - Och vi har det här.
Vad är det?
Vi kan sälja det och få guld.
Det är allt vi äger.
Allt av värde i byn.
Jag har erbjudits mycket för att åta mig uppdrag, men aldrig allt.
Är det tillräckligt?
Ni förstår, om vi kunde driva iväg banditerna,
skulle livet vara mycket bra i vår by.
Men som det är nu, kan vi själva visserligen stå ut lite längre,
men barnen, de gråter för att de är hungriga.
Förstår ni vad det innebär när man börjar nånting sånt här?
Vi ska slåss också. Varenda en.
När Calvera kommer, då ringer vi i kyrkklockorna som varning.
Vi ska strida med gevär, om vi har såna.
Om vi inte har det, ska vi slåss med macheter, yxor, klubbor, allt.
När man väl har börjat,
måste man vara beredd på att döda och döda igen.
Och döda ännu mer - tills anledningen har försvunnit.
- Det förstår vi. - Vi har pratat om det.
Känner var och en i byn samma sak?
Var och en.
- Jag ska se vad jag kan göra för er. - Gracias. Ni förstår...
Stopp ett tag. Jag har inte sagt att jag ska göra det.
Jag ska sprida ut att ni försöker få ihop män.
Det är väl inte svårt här. Alla har ju vapen.
Javisst - lika som att ha byxor. Det är ju naturligt.
Men att få ihop bra män? Det är nånting annat.
Hur kan ni veta om de är bra?
Jag har mina sätt.
Kom in.
Det sägs att ni försöker få ihop män.
Ja, just det. Män som kan hantera en sån där.
- Det kan jag. - Fort?
- Testa mig. - Det tänker jag göra. Kom närmare.
Håll händerna så här.
Och så klappa.
Fortare.
Så fort du kan, nu.
Nu är det din tur.
Mycket ung och... och mycket stolt.
Kyrkogårdarna är fulla av pojkar som var mycket unga och mycket stolta.
Kom in.
- Inga tricks nu, Chris. - Harry. Roligt att se dig igen.
- Chris. - Vad gör du i den här hålan?
- Jag har hört att du erbjuder jobb. - Det är inget för en höjdare som du.
För mig verkar en sedel alltid lika stor som ett sängöverkast.
Det är bara fickpengar.
Tjugo dollar, mat och husrum. Sex veckors bevakning för några bönder.
Din gamla kajun. Du uttrycker dig inte sa väl, men du vet alltid vad som är på gäng.
A, Harry.
Ursäktar ni?
Okej. Det där är det officiella. Men vad finns det under bordet?
- Det är bara det jag sa. - Guld? Boskap? Pengar?
- Bara vad jag sa. - Okej, okej. Du säger det när du kan.
Harry, dra inga förhastade slutsatser.
Jag sa okej. Jag kommer med.
Din kanalje.
Börja satsa.
Fem.
Aha.
Åtta igen. Tio.
Den där karln som just kom in, han med långa benskydd.
- Jag vill bjuda honom på ett glas. - Jaha, sir.
Válgame Dios. Det där är nog en för oss. Titta vilka ärr han har i ansiktet.
Den vi vill ha är den som gav honom det där ansiktet.
Du var en snabb en att lära.
Nästa omgång.
Ingenting.
Nästa.
Herrn där borta vill bjuda på ett glas.
- Vin. - Hej.
- Jag skulle vilja bjuda på ett glas. - Whisky.
Har du nåt på gång?
Ja. Jag ska ta jobb i handelsboden.
Ägaren sa att jag skulle bli en baddare till bodknodd.
En baddare.
Om det är det du gillar, så...
Jag hörde nåt om att schasa iväg flugor från en by, men jag vet inte vad det ger.
20 dollar.
- För en vecka? - Sex veckor. Hela jobbet.
Det är ju löjligt.
- Har du hört om nät? - Ja.
Att schasa iväg flugor från en liten by.
Deras by.
20 dollar?
Jag försöker få ihop män precis nu.
- Det skulle inte ens betala ammunitionen. - Det är en fattig by vi har.
Vi förstår. Ni får mycket mer i handelsboden,
och det är ett bra, fast arbete.
.Japp-
Hur många har du?
Jag söker O'Reilly.
Jag vet inte vad han heter, men det är en karl här som hugger ihop till frukost.
God morgon.
Jag är vän till Harry Luck.
Han har sagt att du är pank.
Nä, det här gör jag bara för att jag är en originell miljonär!
Det gäller ett jobb för sex män att bevaka en by söder om gränsen.
Vad rör det sig om för motstånd?
Trettio.
Ni har en ovanlig känsla för proportioner, mister.
Harry säger att du har varit med om värre i kriget i Travis County.
Ja, men det betalade de mig dollar 600 för.
Han sa att du redde upp det där med Salinas på en månad.
De betalade mig 800 dollar för det.
- Du är rätt så dyr. - Ja...
Det stämmer, jag kostar en del.
Vi bjuder 20 dollar.
20 dollar?
Just nu är det en hel del.
- Var kan jag nå dig? - Här.
- Jag säger att han inte kan det. - Han kan det.
- Om han säger det, ljuger han. - Inte så högt. Han kan höra dig.
Jag skiter i om han hör mig eller inte.
Jag har två månaders lön. Jag sätter allt på att han inte kan.
- Ja, jag sätter då inte emot. - Inte jag heller.
Jag sa ju precis vad han sa, och jag tror på honom.
- Ja, en av oss är en idiot. - Du kan få höga odds på vem.
Britt. Britt, vakna.
Jag talar till dig. Titta på mig.
Filene berättade vad du hade sagt. Jag säger att du har fel. Vad säger du?
Vad är det? Är du skraj? Skraj för att säga att jag har fel?
Ge signal.
Där ser du. Jag vann.
Nå, hur blev det?
Nå?
- Filene, hur blev det? - Jag vet inte. Det var väldigt nära.
Nära? Vad menar du, nära? Ni har ju ögon allihop. Ni såg vad som hände. Jag vann.
Säg det till dem. Jag vann, eller hur?
Du förlorade.
Du ljuger.
Jag sa, att du ljuger.
Jag sa att du är feg och du ljuger.
Upp med dig. Nu gör vi det på riktigt.
Upp.
Upp, sa jag-
Annars skjuter jag ner dig här och nu.
- Ge signal. - Jag vill inte inblandas.
- Ge signal. - Sluta, Wallace. Glöm det.
Låt mig vara.
Ge signal.
- Britt. - Chris.
Får jag prata med dig?
Hur gick det?
Jag hittade en man som skulle vara perfekt.
Pistol eller kniv, man kan inte få bättre. Men han var inte intresserad.
Pengarna? Räckte de inte?
Han bryr sig inte ett skit om pengar.
En man i den här branschen som inte bryr sig om pengar?
Alla är inte lika. En del bryr sig bara om pengarna.
Andra njuter bara av faran.
Och konkurrensen.
Om han är bäst både på kniv och pistol, vem tävlar han med, då?
Sig själv.
Du där.
- Jag har letat efter dig. - Vad ska det här föreställa?
De ska inte du bry dig om.
Han vet.
Klappa i händerna, sa han.
Klappa i händerna och se hur snabb du är.
Klappa i händerna.
Här kommer man till honom för att man respekterar honom,
för att man skulle vara stolt över att arbeta med honom.
Så får han en att se ut som en idiot med nån sorts jävla barnlek.
- Nu räcker det, grabben. - Ta inte i mig, hör du?
Nu ska vise hur snabb du är, då.
Och så inga lekar, va? Inga handklappningar - inget sånt.
Bara dra.
Dra då. Dra då.
- Bondpojken. Lugna dig. - Sa du bondpojke till mig?
Bort med dig, din bondläpp.
Ni tror inte jag menar allvar, va?
Ni tror att det bara är snack, va?
Upp med dig, då.
Hör du mig?
Upp med dig och titta på mig.
Hör du inte?
Ge mig min revolver, va?
Jag beklagar vad som hände.
Låt honom sova ruset av sig.
När han vaknar, kan du ge honom hans revolver.
Och nånting att dricka.
Jag har ändrat mig.
Det sitter en man och väntar på ert rum. Han sa han var en vän till er.
Kommer du ihåg mig?
.Japp-
Du behöver män för ett jobb i Mexiko.
- Det stämmer. - Hur länge?
Fyra till sex veckor.
Det kan jag nog klara. Hur mycket får man betalt?
Jag trodde du var ute efter bröderna Johnson.
Jag har hittat dem.
- Hur mycket får man betalt? - 20. Vi rider imorgon.
Jag behöver pengarna innan jag ger mig iväg.
Det räcker till hyran som jag är skyldig för två dagar.
20 dollar? Du måste bo flott.
Ja.
Jag har det flottaste hörnet i en lortig lagerlokal här bakom.
Det, och en tallrik bönor:
10 dollar per dag.
Ja, priserna brukar stiga när folk vet att man är på rymmen.
Det finns en uttorkad floddal söder om stan.
Hämta mig där.
Han skjuter bra.
Och vi är ju inte på väg till nån kyrklig syförening.
Chris.
Ja. Han har hängt på oss sen i morse.
- Har du nån aning om vem det är? - Ja. Grabben från saloonen i går kväll.
- Han accepterar inte ett nej. - Han är väl inte så klyftig.
Jag får ont i nacken av att titta efter honom.
Om du inte kan glömma honom, får du väl rida i damsadel.
Nja, han ger väl upp snart.
Det tror du?
Att rida här ute i dammet och hettan - vilket dumhuvud.
Ja. Till skillnad från oss, då.
.Japp-
Undrar om vår vän där ute har nåt att äta?
- Vi kanske skulle gå över med lite? - Det är inte mat han är hungrig efter.
Då binder jag en plåtburk på svansen på'n. Det retar mig att inte veta var han är.
Låt honom vara. Det är ett fritt land.
Och det är hans.
Vad konstigt. Nu när han är borta saknar jag honom nästan.
Var är alla?
- Var är de, Tomas? - Luis. Asunción. Demetrio.
Emilio. Sotero. Vad är det här för ett mottagande?
Kom ut. Kom ut och välkomna dem, innan vi dör av skam.
Hilario, sluta med ditt gapande.
Ska det här vara ett välkomnande? Vad tänker de på?
Kom in. Ni måste vara törstiga.
Ni får ursäkta dem. De är bönder.
De är rädda för allt och alla.
De är rädda för regn och inget regn...
Sommaren kan bli för varm, vintern för kall.
Om suggan inte får några grisar, är bonden rädd att han ska svälta.
Om hon får för många, är han rädd att hon ska svälta.
Ni behöver inte be om ursäkt. Vi förväntar oss inte blommor och tal.
Imorgon är det årsdagen av byns grundande.
Då blir det fest - då får ni se dem i en bättre dager.
Vem är det som ringer i klockorna?
Det är jag.
Tack, amigos, för att ni kom ut och hälsade oss välkomna.
Tack för att ni lät oss se era vackra ansikten!
Tack ska ni ha, era kycklingar.
Ni kommer springande som kycklingar.
Vi har ridit ut i obygden. Vi vågar livet för att hjälpa er.
Och ni?
Ni gömmer er för oss.
Men det är en annan sak när ni är i fara, eller hur?
När ni kan förlora er älskade skörd.
Då kommer ni springande. Va?
Ja, här är vi, mina kamrater och jag.
Och här stannar vi.
Och ni?
Bevisa för oss att ni är värda att slåss för.
Gå tillbaka till era hus nu, tillbaka till arbetet. Gå tillbaka.
Vi säger till när det är dags att slåss, och vi lär er hur ni ska göra. Gå nu.
Gå tillbaka.
Nu är vi sju.
Jag har varit i byar där flickorna inte var särskilt vackra.
På vissa platser har de rent ut sagt varit fula.
Men jag har aldrig förut varit i en by där det inte finns några alls.
Utom småflickor.
Vilket umgängesliv vi riskerar att få!
Så illa är det inte. Jag satt med ett gäng vid källan igår kväll.
Vi pratade om vilket väder det skulle bli idag, och det gjorde vi hela natten.
Sluta spela! Ta ut den andra tjuren.
Britt.
Pojken här såg tre av Calveras män. Hästarna star i ravinen.
Lee.
- Ta en levande. - Ja.
Jag ska visa dig vägen.
Rico, han vet var ravinen är.
- Ursäkta, Britt. Det var inte meningen. - Håll tyst.
Det var det bästa skott någonsin.
Det sämsta.
Jag siktade på hästen.
Calvera skickade tre män för att spionera.
De såg oss säkert.
Vad de hade fått reda på kommer att begravas med dem.
;Válgame Dios! Om han kommer nu...
Han skulle inte ha skickat män i förväg om han var så nära att han kunde se själv.
Vi har tid att förbereda oss. Och vi har nånting mer - överraskningsmomentet.
Om han rider in utan att veta vilket mottagande vi ger honom,
så lovar jag er, att vi kan lära honom nånting om priset på majs.
Sikta.
lägg an,